|
O knjigama
Slobodan Rakitić
MONODRAMA KAO PRIČA
I PRIČA KAO MONODRAMA
(Radoslav Tilger: Da su mene pitali. „Alma”, Beograd, 2009)
![Radoslav Tilger - Da su mene pitali...](../../images/knjige/tilger1.jpg) |
Novu knjigu satiričnih
i humorističkih tekstova Radoslava Tilgera, pod
srećno nađenim naslovom Da su mene pitali,
čini jedna monodrama, deset obimom nejednakih
poglavlja, i sedamnaest priča, napisanih u prvom
licu koje takođe, svaka ponaosob, imaju
monodramski oblik. Sedamnaest kazivanja, zajedno
sa monodramom deluju kao osoben mali roman, iz dva
dela, jedinstvena i tematski i oblikovano.
Tilgerova monodrama ima sve odlike dinamične
satirične priče, a priče imaju svojstva monodrame.
Prvi deo knjige,
monodrama „Da su mene pitali”, zamišljen je kao
„idejni projekat” jednog tipičnog „junaka našeg
doba”, odnosno, antijunaka i mitomana koji je
ubeđen da jedino on ima pravo „rešenje” za sve
probleme, ne samo naše nego i svetske. Sve je u
Tilgerovoj monodrami u znaku refrena „Da su mene
pitali”. Njegov „junak” kazuje, pred zamišljenim
auditorijem, da bi naša nevesela stvarnost bila,
naravno, sasvim drugačija i prosperitetnija samo
da su njega pitali za rešenje. Tilger je na duhovit
način ne samo u monodrami nego i u pričama dao
svojevrsnu anatomiju jednog mentaliteta, premda
njegova satira istovremeno ima i pojedinačnu i
opštu, i lokalnu i univerzalnu kritičku vizuru.
Tilgerova monodrama
„Da su mene pitali” sadrži niz ironičnih i humornih
„saveta” glavnog „junaka” koji je uobrazio da zna
rešenje za sve moguće probleme. Naravno da je
piščevo kritičko viđenje u monodrami dato kroz
iskrivljeno, najčešće izlomljeno ogledalo, pa su i
lica u njemu iskrivljena, počev od glavnog dramskog
„junaka” do onih kojima se on obraća. Realno je
dovedeno do fantastike, a fantastika do
stvarnosti. Za takvu sliku ne treba kriviti ni
ogledalo ni pisca. Kada kažemo da je Tilgerov
„junak” mitoman, onda imamo u vidu njegovu
autobiografiju; on je, po sopstvenim rečima,
najveći svetski obaveštajac, saradnik
međunarodnih tajnih službi, bliski prijatelj
najvećih vladara sveta, kraljeva i kraljica,
najslavnijih glumaca i glumica; on je glavni
„projektant” srećne budućnosti, ne samo naše nego i
svetske; on je čak i samog „Starog”, kako imenuje svog
najbližeg saradnika J. B. Tita, doveo do Svete
stolice i samog pape.
Svako poglavlje u
monodrami predstavlja po jedan „projekat”
Tilgerovog „junaka”: za gradsku čistoću, za
ekonomsku krizu, za penzionere, za prosjake, za
političare, za svakog građanina ponaosob. Niko
drugi ne može što može on.
Drugi deo knjige „Da su
mene pitali“ komplementaran je prvom i u tematskom
je jedinstvu sa njim. Gorak je Tilgerov humor, ako bi
se mogao nazvati humorom. Pre bi se od njega moglo
zagrcnuti, naljutiti, nego se nasmejati ili se
razveseliti. No Tilgerova namera i nije da
zasmeje, nije da oraspoloži. Njegov „junak” i u
drugom delu knjige ima ulogu svevidećeg,
sveznajućeg, „savetnika” za sva pitanja:
politička, ekonomska, finansijska, državna,
nacionalna, stranačka, medijska, skupštinska,
kulturna, književna, pesnička, ekološka.
Funkcija
ironično-satiričnog i kritičkog iskaza Radoslava
Tilgera, kako u monodrami tako i u pričama, koje
se međusobno dopunjuju, jeste da na parodijski
način prikaže našu svakodnevnu stvarnost u svim
njenim oblicima i sa svim njenim licima. „Da su mene
pitali“ je kritičko-satirična knjiga o nama i o
našem vremenu, ali i autokritička i autoironična.
Tilger ne retko polazi od stvarnih događaja i
prepoznatljivih ličnosti, što ne umanjuje
sugestivnost njegove satire. On ume da napravi
zaokret, tako značajan za prirodu satire.
Paradigmatska je priča o kalauzu, koji je famozni
J. B. Tito odneo sa sobom u grob, a nije pre toga
nikome otkrio kako ući u Evropsku Uniju. Upravo tu
tajnu (odnosno kalauz) nije Broz otkrio ni svom
„najbližem saradniku”, ,,junaku” Tilgerove
satirične knjige Da su mene pitali i „projektantu”
još jedne „naše svetle budućnosti”. Tilger je u
svojoj satiri dao virtuelni portret jednog
ovovremenog domaćeg Minhauzena i nenadmašnog
mitomana.
nazad
|