|
O knjigama
Srđan Sandić
DNEVNICI UMJETNICE U MLADOSTI
(Susan Sontag: Reborn – Early diaries. Hamish Hamilton, 2009)
“I intend to do
everything... I shall anticipate pleasure everywhere
and find it too, for it is everywhere! I shall involve myself
wholly...
everything matters!”
![Susan Sontag: Reborn – Early diaries](../../images/kp/kp02/sontag2.jpg) |
Dnevnici koji nisu bili
planirani za objavljivanje – objavljeni su.
Osjećaji, htijenja, žudnje, anonimnosti, ideje,
potrebe, perverzije u pisano-reduciranijoj
formi su ogoljena, izbačena, otisnuta...
Susan Sontag je u jednom
razgovoru sa sinom, kako, kao urednik izdanja
Reborn – early diaries 1947 – 1964 by Susan Sontag
navodi, izjavila: “Ti znaš gdje su dnevnici”, a on
je to mnogo kasnije, nakon njene smrti – shvatio kao
znak ili dozvolu za objavljivanje. Ono voajersko u
nama upravo uvijek trči ka detaljima, ka privatnom,
ka ne nužno obrazlaganju ponašanja i misli koliko
ogoljavanju. Potreba za ulazak u svaki mehanizam
emocije, a to nam je poglavito zanimljivije kod
javnih ličnosti, nešto je što bi ova knjiga mogla
utažiti, pa čak ako i niste nužno fan Susan Sontag.
Na izvjestan način ovaj
tip journala čitatelja razoružava bilo kakvog
vrednovanja, ako ni zbog čega drugog, onda zbog
entuzijazma koji može imati samo
četrnaestogodišnjakinja puna gladi i ljubavi
prema pisanju i čitanju; potom kao mlada majka, kao
feministkinja, kao istraživačica, kao
intelektualka, kao emotivna disidentica.
Tekstovi obojeni dosjetkama, idejama i
planovima, svojevrsnim mazohističkim moranjima
ili samo prepisanim, ukradenim mislima velikana
ono je što se može zvati sexy pisanjem. Dnevnici u tom
smislu razotkrivaju talent i pretpostavke na
kojima će kasnije etablirana spisateljica
graditi svoj opus kako kroz autore kojima se bavi,
tako kroz muziku i teatar koji gorljivo pohodi.
Većina dnevnika mladih ljudi ima istu “glavu i rep”:
Obojeni emotivnim disbalansima, erupcijama,
kaotičnošću i nesigurnostima s aplikatornim
tendencijama – pri čemu uvijek pokušavaju
usmjeriti svoj život; ne nužno ga objasniti, već
prepričati. Manfred Jürgensen definira dnevnik kao
pripovjedni žanr, dokument suvremene povijesti
(povijesti u kojoj nastaje) koju bilježi subjekt
kao privatni individuum i kao društveni
suvremenik. Glavna tema dnevničkoga subjekta je i
pokušaj identificiranja sebe unutar vlastite
egzistencije kao i tumačenje vremena i
povijesti.
Dnevnik je počela
pisati s dvanaest godina. Objavljeni dnevnici
kreću od 1947. Već s petnaest uspijeva iznijeti svu
anksioznost, bijes i razočarenje koji će ju
pratiti cijeli život (barem kao literarni motiv)
polazeći od općih mjesta ka vrlo specifičnim
privatnim asocijacijama: izgovaranje krive
stvari, uvježbavanje govora i/ili što reći sljedeći
dan, mržnju unutar obitelji i mržnju spram sebe (zbog
povremenog laganja) do trenutka priznanja i
prepoznavanja da vlastitoj majci nije kćer, već
subjekt, prijateljica, sudružnica. Takvom
agonijom i tim tonom obuzet je cijeli dnevnik.
Kroz Early diaries
uspjevamo upoznati Sontag i kao mladu, ambicioznu
učenicu zaljubljenu u književnost i znanje, punu
filozofijskih predznaka. Usput i kao hrabru i
poprilično decidiranu osobu s nedorečenim, ali i
prilično jasno određenim pogledima na svijet. U
nizu ispisanih fascinacija, dominantnu ulogu
imaju gay-straight vokabular, vlastiti gay
identitet na kojemu vrlo pažljivo “radi”, žena
imenom H. i sin David. Iako je, poput brojnih drugih
dnevničkih zapisa, i dnevnik Susan Sontag prostor u
kojemu (nesvjesna sudbine koja će ga čekati)
komunicira sa samom sobom. Nasuprot brojnim
primjerima autora/ica koji su vodili dnevnike s
namjerom njihova kasnijeg objavljivanja, ona to
nije imala namjeru, ali Rieff opravdava izdavanje
jer kako kaže: “Da nisam ja to napravio, netko drugi
bi” – misleći pri tom na Sveučilište u Kaliforniji
u čijemu su arhivu i ostavljeni. Pitanje koje se
zbog toga u ovom slučaju nameće je: s kakvim
očekivanjima čitatelj/ica može pristupiti ovom
dnevniku? Je li potrebno biti upoznat s djelom i
životnim putem Susan Sontag ili mu možemo
pristupiti kao samostalnom uratku. Uspio dnevnik
(prema Jürgensenu) dokazuje svoju validnost i
vrijednosti izmjenjivim identitetom ulogâ autora i
čitatelja, što je u slučaju ovih dnevnika više nego
očito, dakako s nešto manjebrojnom publikom.
Čitateljska recepcija je ovdje osuđena na
razumijevanje i identificiranje s ovom nimalo
prostodušnom autobiografskom formom. Od ekstremne
ozbiljnosti, pokušaja etabliranja autoriteta,
apsolutne netolerancije spram bilo kakvog
mediokritetstva Early Diaries nam
otkrivaju i iznimnu ranjivost autorice koja
pomalo iznenađuje. Dnevnici, kroz pažljivo
odabrane djelove, pokazuju nevjerojatan razvoj
misli na koju je utjecalo intenzivno čitanje kao i
dnevni kontakti; od perioda kada je bila učenica,
studentica koja otkriva svoju biseksualnost do
upoznavanje i udaje za Phillipa Rieffa i rođenja
sina. Najintrigantniji dio dnevnika (u
senzacionalističkom značenju) su dijelovi
pisani u Engleskoj, kada je napustila sina i muža
s kojim je brak propao i kada ulazi u vrlo
intenzivnu lezbijsku vezu. Postoji nešto
katarzično u pristupu pisanju koje je gajila u
dnevniku. Nešto tragično i konačno s mišlju o
nastavku, nikako predaji – Sontag stalno ističe
svoju enormnu glad za znanjem, potrebu za
iskušavanjem i isprobavanjem svega što je novo.
Dnevnik tome vrlo
predano svjedoči.
nazad
|