|
Iz novih knjiga
Radoje Radosavljević
GOMILA DUŠA
![Radoje Radosavljević - Gomila duša](../../images/knjige/radosavljevic.jpg)
(„Alma“, Beograd, 2009)
VEČERA
Za stolom nas troje: moja žena, ja i
njen pokojni muž. Puši se večera. Ona prvo sipa njemu, nama šta
ostane. Ozbiljna je, oborenog pogleda. U tišini jedemo njegovo
omiljeno jelo.
Njen pokojni muž, po navici, posle
večere glasno podrigne, protegne se i ode u našu spavaću sobu da
legne ispod kreveta. Žena i ja još dugo sedimo za stolom
gledajući jedno kroz drugo.
POSMATRAČ
posmatram vas gospođo godinama znam sve o vama znam da se brijete
dole da vas biju i muž i ljubavnik a vas kao da to uzbuđuje posle
batina obilno svršavate ljubavnik vam nakon tucanja ostavlja
novčanicu na stolu a vi uvek pri tome gledate u pod ponekad se
pitam postoji li još nešto u vašem životu osim seksa i batina ah
da volite da prisluškujete naročito komšinicu do vas noću
virite kroz prozor u dvorište ja to razumem i mene dok vas
posmatram drugi posmatraju
KAUČ
Neću leći na kauč, doktore. Šetaću.
Zato što mi se šeta. I zato što samo dok hodam mogu da kontrolišem
svoje misli. A Vi sedite. Ili lezite. Kako hoćete. Znam šta ćete
me pitati i znam šta ću Vam odgovoriti. Ne znam samo čemu sve to. I
šta ću ja ovde. Ne znam ni zašto mi tako uporno teku suze dok ovo
govorim, poštovani kolega…
LIFT
Kada se direktor pojavio, portir je
požurio da mu otvori vrata, rekao „dobro jutro”, brže – bolje
potrčao da pozove lift i dok se mašina po ko zna koji put, uz čudan
zvuk, brojeći spratove jarko crvenim ciframa kretala naviše,
portir se nekoliko puta okrenu oko sebe, popravi okovratnik i
procedi „Crkni…” ili nešto slično.
LJUBAV
Žao mi je što nisam ubio Silviju Antal.
Upoznao sam je na beogradskoj
železničkoj stanici; drhtala je pored šina spojenih u daljini i
držala u ruci mali crveni kofer. Odmah je prihvatila poziv
neznanca, moj poziv, da prenoći u malom prljavom stanu na Zelenom
vencu. Bez reči mi se predala još te noći. Ujutro mi je donela
doručak u krevet. Ostala je i tog dana, i narednog, i sledećeg.
Gledala me je očima mirne životinje i činila sve što sam zatražio
od nje. A onda mi je rekla da me voli.
Da, zaista je trebalo da ubijem
Silviju Antal.
BRADAVICA
Taj
čovek je imao veliku bradavicu na desnom obrazu. Ona je bila čas
široka i crvena, čas rascvetana, ponekad modroplava, a
dešavalo se često da je nisam mogao ni primetiti u tek iznikloj
bradi.
Nikada tog čoveka nisam pažljivo slušao. Dovoljno mi je bilo
samo da posmatram bradavicu.
nazad
|